Koncepce romské integrace 

1.	Základní východiska
1.1 Vláda přistupuje k řešení romských záležitostí ze tří pohledů – z perspektivy lidských práv, z perspektivy národnostní a z širší perspektivy sociokulturní. Tyto přístupy nejsou v rozporu, nýbrž se vzájemně doplňují. Redukce romské problematiky na kterýkoli z nich by byla nežádoucím zkreslením. Vyváženému pojetí, které bere v úvahu všechna tři hlediska, odpovídá i struktura poradních orgánů vlády.
1.2. První z těchto perspektiv vyplývá z nutnosti zajistit, aby všichni občané České republiky, tedy i Romové, mohli v plné míře a bez jakékoli diskriminace užívat všech individuálních práv zaručených jim Ústavou, Listinou základních práv a svobod a mezinárodními smlouvami o lidských právech, jimiž je Česká republika vázána. Z hlediska lidských práv se romskou problematikou zabývá Rada vlády ČR pro lidská práva jako poradní orgán vlády, který sleduje vnitrostátní dodržování přijatých a ratifikovaných smluv o lidských právech, připravuje (v součinnosti s Ministerstvem zahraničních věcí České republiky) zprávy o plnění závazků plynoucích z těchto smluv a navrhuje vládě či jednotlivým jejím členům koncepční kroky směřující k posílení ochrany lidských práv. Z jednotlivých výborů Rady pro lidská práva se problémům lidských práv Romů věnuje zejména Výbor pro odstranění všech forem rasové diskriminace, který připravuje antidiskriminační opatření na úrovni právní úpravy i aplikace. V menší míře se romských záležitostí týká i práce dalších výborů Rady pro lidská práva, například Výboru pro práva sociální, hospodářská a kulturní.
1.3. Druhá perspektiva, národnostní, se opírá o specifická práva příslušníků národnostních menšin, jak jsou definována v Hlavě III. Listiny základních práv a svobod, Rámcové úmluvě o ochraně národnostních menšin, a to včetně práv kolektivních. Tato specifická práva jsou konkrétně upravena zákonem č. 273/2001 Sb., o právech příslušníků národnostních menšin a o změně některých zákonů. Národnostní menšina je v § 2 odst. 1 tohoto zákona vymezena znaky subjektivními („projevují vůli být považováni za národnostní menšinu za účelem…“) i objektivními („společenství občanů České republiky…, kteří se odlišují od ostatních občanů zpravidla společným etnickým původem, jazykem, kulturou a tradicemi“). Rovněž jednotlivá práva garantovaná zákonem i výše uvedenou Rámcovou úmluvou úzce souvisejí s kulturou, jazykem a subjektivně pociťovanou kolektivní identitou (právo na vzdělávání v jazyce národnostní menšiny, právo na užívání tohoto jazyka v úředním styku a před soudy, na rozšiřování a přijímání informace v tomto jazyce, právo na uchování a rozvoj vlastní kultury, aj.). Česká republika uznává Romy jako národnostní menšinu, která má své zástupce v Radě vlády pro národnostní menšiny, poradním orgánu vlády pro záležitosti národnostních menšin, a může tak vyvíjet „úsilí o zachování a rozvoj vlastní svébytnosti, jazyka a kultury“, jak uvádí ustanovení § 2 odst. 1 uvedeného zákona. V tomto směru se na Romy vztahují stejná práva jako na kteroukoli jinou národnostní menšinu žijící v České republice.
1.4. Třetí perspektiva, sociokulturní, vychází z širšího pojetí „romské komunity“ obsaženého v důvodové zprávě k usnesení vlády ze dne 29. října 1997 č. 686  ke Zprávě o situaci romské komunity v České republice a k současné situaci v romské komunitě. O tuto perspektivu se opírá činnost třetího z poradních orgánů vlády, Rada vlády ČR pro záležitosti romské komunity. Pojem „romská komunita“ se s pojmem „romská národnostní menšina“ překrývá jen částečně. Zatímco definičním znakem příslušníka romské národnostní menšiny je aktivní vůle být za příslušníka menšiny považován a společně s ostatními rozvíjet jazyk a kulturu, příslušníkem romské komunity je de facto každý, koho majorita jako příslušníka této sociálně a etnicky definované skupiny identifikuje. Mnozí z těchto příslušníků romských komunit se ve sčítáních lidu nehlásí k romské národnosti a neprojevují aktivní vůli rozvíjet vlastní jazyk a kulturu. Vědomí své odlišnosti čerpají spíše ze svého postavení ve společnosti, tj. z toho, že jsou majoritní společností odmítáni a marginalizováni. Vzhledem ke své tíživé sociální situaci se mnozí Romové otázkou své příslušnosti k národnostní menšině ani nezabývají; přitom však právě tato kategorie sociálně marginalizovaných Romů musí být adresátem státní politiky, jež bude řešit záležitosti spíše sociální (v oblasti zaměstnanosti, sociální péče a bydlení) než úzce národnostní (rozvoj kultury, jazyka, národnostního školství). V souladu s výše uvedenou definicí je i skutečnost, že se příslušníky romské komunity za určitých okolností stávají též osoby neromského původu, které se do romského prostředí začlenily a trvale v něm žijí. Přesnější než pojem „romská komunita“ se přitom jeví použití termínu v množném čísle, „romské komunity“. Předmětem politiky vlády jsou totiž i jednotlivé komunity definované jak lokálně, tak rozdílným původem (např. komunita olašských Romů).
1.5. Přes základní rozdělení přístupu k romským záležitostem na lidskoprávní, národnostní a sociokulturní je pochopitelné, že v řadě oblastí se nejméně dvě z těchto perspektiv prolínají. Např. v otázkách školství či zaměstnanosti se řešení sociálních problémů spojuje s obecnou ochranou lidských práv, zejména s ochranou před diskriminací. Samo pojetí integrace příslušníků romských komunit jako politiky vlády pak spojuje dva imperativy, překonání sociálního vylučování a snahu o zachování romské kulturní identity. Integraci příslušníků romských komunit do české společnosti a zabránění jejich dalšímu sociálnímu vylučování považuje vláda za naléhavý úkol, který se musí odrazit ve vládní politice. 
1.6. Podmínkou začlenění Romů do české společnosti není ztráta romské identity, kultury a jazyka. Integrací je zde myšleno plnohodnotné začlenění Romů do společnosti při zachování většiny kulturních specifik a odlišností, které je charakterizují a které si přejí zachovávat, pokud tyto odlišnosti nejsou v rozporu se zákony České republiky. Do multikulturní společnosti se lze plnohodnotně integrovat při zachování vlastního kulturního dědictví. Proto je základním postojem vlády při její politice vůči příslušníkům romských komunit respekt k romství, jeho tradicím a kultuře.
1.7. Listina základních práv a svobod zakazuje všechny způsoby nátlaku směřující k odnárodňování, ke ztrátě vlastní kultury a jazyka, a to včetně způsobů nepřímých. Integraci je proto nutno odlišit od asimilace, tedy odnárodnění a plného kulturního přizpůsobení Romů majoritní společnosti. Každý jednotlivec se sice může pro asimilaci rozhodnout, ale taková volba musí být svobodná; nikomu v ní nelze bránit, avšak nesmí k ní být ani nucen. I když také asimilační cesta může vést k plnohodnotnému občanství, je vláda přesvědčena, že by bylo kulturní ztrátou pro celou společnost, kdyby se asimilace stala pro všechny Romy řešením. Případná kolektivní asimilace Romů by vždy musela vyvolávat podezření, že je způsobena neochotou či neschopností majoritní společnosti přijmout Romy při zachování jejich kulturní identity. 
1.8. Koncepce romské integrace je plně slučitelná s procesem emancipace, tj. nalézání a upevňování vlastní kulturní identity, který se mezi Romy již rozvíjí. Je přesvědčena, že čím více se budou Romové cítit Romy, tím budou svobodnějšími a odpovědnějšími občany. Svými opatřeními bude vláda sledovat, aby emancipačnímu úsilí Romů nebyly ve společnosti kladeny překážky a aby bylo naopak podporováno (podobně jako úsilí jiných emancipujících se skupin). Emancipace jako taková je ovšem výsledkem svobodného rozhodnutí Romů samotných, nikoli výsledkem politiky vlády.
1.9. Vláda uznává také evropský rozměr romské emancipace. Respektuje i politický názor, že ti Romové, kteří se považují za příslušníky evropského (či světového) romského národa, mají právo být takto přijímáni. Sdílení tohoto politického názoru se ovšem nekryje s definicí romských komunit a patrně ani s tím, kteří Romové se hlásí k romské národnosti a/nebo projevují vůli být považováni za příslušníky romské národnostní menšiny.
1.10. Ve snaze dosáhnout bezproblémového soužití mezi majoritní společností a romskými komunitami přijímá vláda takovou koncepci, jež směřuje k nápravě křivd spojených se staletími diskriminace a škod způsobených před rokem 1989 politikou vynucované asimilace. Současně je vláda připravena čerpat ze všech pozitivních zkušeností, které byly v minulosti získány, a využít je při naplňování vládního programu. Hlavním cílem je dosažení bezkonfliktního soužití příslušníků romských komunit s ostatní společností. Jako dílčí cíle je vytýčeno šest priorit:
a)	odstranění vnějších překážek, které brání začlenění příslušníků romských komunit do společnosti, tedy především odstranění všech forem diskriminace jednotlivců i celých skupin vymezených rasou, barvou pleti, národností, jazykem, příslušností k národu či etnické skupině (viz kap. 3.);
b)	pomoc při odstraňování vnitřních překážek, které brání začlenění příslušníků romských komunit do společnosti, tedy především odstranění handicapu ve vzdělání a kvalifikaci (viz kap. 4.); 
c)	sociální povznesení příslušníků romských komunit, tedy především snížení nezaměstnanosti, zlepšení bytové situace a následně zdravotní situace (viz kap. 4.);
d)	zajištění rozvoje romské kultury a romského jazyka (viz kap. 5.);
e)	vytvoření tolerantního prostředí bez předsudků, v němž příslušnost ke skupině vymezené rasou, barvou pleti, národností, jazykem či příslušností k národu není důvodem k odlišnému posuzování jednotlivce (viz kap. 6.);
f)	zajištění bezpečnosti příslušníků romských komunit (viz kap. 7.).
1.11. Koncepci politiky vlády vůči příslušníkům romské komunity, napomáhající jejich integraci do společnosti (dále jen „Koncepce“), v níž jsou tyto priority obsaženy, přijala vláda svým usnesením č. 599 ze dne 14. června 2000. Součástí přijaté Koncepce je povinnost její každoroční aktualizace. Předkládaná aktualizace k 31. prosinci 2001 odráží vývoj situace od doby schválení Koncepce, tj. především dopady územněsprávní reformy a zkušenosti s rozvojem jednotlivých programů. Nemění se však ani základní orientace na integraci příslušníků romských komunit při zachování jejich kulturní identity, ani výše zmíněné priority.
 
2. Institucionální zajištění romské integrace 
2.1. Na integraci příslušníků romských komunit se významně podílejí dva výše uvedené poradní orgány vlády – Rada vlády ČR  pro záležitosti romské komunity a Rada vlády ČR pro národnostní menšiny. Na jednotlivých ministerstvech dále působí speciální odborné orgány, zejména pracovní komise ministra práce a sociálních věcí. Součástí institucionálního zajištění na lokální úrovni jsou romští poradci a asistenti při okresních úřadech. V počátečních fázích je funkce koordinátora romských poradců na nově vzniklých krajských úřadech. V širším slova smyslu patří k institucionálnímu zajištění i další romští profesionálové zaměstnávaní státem či samosprávou, tj. vychovatelé-asistenti učitele a romští terénní pracovníci, jejichž úloha je popsána v kapitole 4 tohoto materiálu (Vyrovnávací postupy). Budoucí forma institucionálního zajištění integrace romských komunit bude s největší pravděpodobností souviset i s realizací směrnice Evropské unie 2000/43/ES (viz 3.7.).
2.2. Rada vlády ČR  pro záležitosti romské komunity
2.2.1. Rada vlády ČR  pro záležitosti romské komunity (do 19. prosince 2001 Meziresortní komise pro záležitosti romské komunity – dále jen „Meziresortní komise“), jakožto poradní, iniciativní a koordinační orgán vlády pro otázky spojené s postavením Romů v české společnosti, byla zřízena usnesením vlády ze dne 17. září 1997 č. 581. Předsedou Meziresortní komise vláda jmenovala člena vlády, ministra bez portfeje. Členy byli dále ustanoveni: výkonný místopředseda, náměstci dvanácti ministrů a šest představitelů romských komunit. Kancelář Meziresortní komise pro záležitosti romské komunity byla zřízena na Úřadu vlády České republiky a skládala se z  výkonného místopředsedy a dalších dvou pracovníků. 
2.2.2. Usnesením vlády ČR ze dne 29. října 1997 č. 686 ke Zprávě o situaci romské komunity v České republice a k současné situaci v romské komunitě (tzv. Bratinkově zprávě) uložila vláda resortním ministrům, ministru bez portfeje a přednostům okresních úřadů úkoly, které vedly zejména k 
•	ustavení romských poradců a asistentů při okresních úřadech, 
•	vytvoření nových podkladů pro testování dětí vedoucí k případnému zařazování do zvláštních škol, 
•	zajištění mzdových nákladů pro romské pedagogické asistenty ve státním rozpočtu (nyní vychovatele – asistenty učitele).
2.2.3. Usnesením vlády ze dne 9. září 1998 č. 580 byl předsedou Meziresortní komise jmenován zmocněnec vlády pro lidská práva. Dalším usnesením vlády ze dne 18. listopadu 1998 č. 756 byl zvýšen stav romských členů na dvanáct, takže bylo dosaženo parity mezi zástupci státní správy a zástupci romských komunit. V průběhu roku 2000 byl stav kanceláře Meziresortní komise zvýšen na šest stálých pracovníků. 
2.2.4. V letech 2000/2001 se Meziresortní komise věnovala především tvorbě a administraci dotačních programů položky Podpora projektů romské integrace kapitoly Všeobecná pokladní správa státního rozpočtu na rok 2000, resp. 2001. Z těchto dotačních programů vynikly dva, program terénní sociální práce a program podpory romských žáků středních škol, jejichž další rozvoj patří k prioritám Rady vlády ČR . Oba tyto programy jsou administrovány přímo kanceláří Rady vlády ČR . Naproti tomu programy věnující se podpoře nevládních aktivit na lokální a celostátní úrovni narážely při svém uskutečňování na administrativní obtíže na jednotlivých ministerstvech, což nutně vede Meziresortní komisi k jejich omezení. Vzhledem k územněsprávní reformě a platným rozpočtovým pravidlům se ostatně ukazuje podpora projektů lokálního charakteru z úrovně ústředních orgánů státní správy jako prakticky neschůdná. Podpora projektům celostátního charakteru by měla být zachována v míře odpovídající možnosti jejich administrace z jednotlivých ministerstev. 
2.2.5. Usnesení vlády ze dne 3. ledna 2001 č. 14  k Rozboru poradních a pracovních orgánů vlády a návrhu na jejich systémové řešení vedlo ke změně statutu Meziresortní komise a její přeměně na stálý poradní orgán: Radu vlády České republiky pro záležitosti romské komunity. Předsedou Rady vlády ČR se opět stává člen vlády, prvním místopředsedou zmocněnec vlády pro lidská práva a druhým místopředsedou jeden z romských členů této rady. Počet členů za státní správu (především náměstků ministrů) se zvyšuje na čtrnáct, stejně jako počet odborných zástupců romských komunit. Zástupci romských komunit jsou přitom poprvé jmenováni podle krajského principu, takže reprezentují třináct krajů České republiky a hlavní město Prahu.
2.2.6. Vzhledem k tomu, že se neprosadil záměr zřídit „Úřad pro etnickou rovnost“, původně navrhovaný jako součást Koncepce, zůstává Rada vlády ČR  pro nejbližší období hlavní formou institucionálního zajištění pro záležitosti romských komunit a jejich integraci. Do budoucna se proto jeví jako nezbytné dále posilovat kancelář Rady vlády ČR  o odborné pracovníky, z nichž někteří budou v roli mediátorů působit při řešení problémů soužití majoritní společnosti a romských komunit. 
2.3. Rada vlády pro národnostní menšiny 
2.3.1. Dnešní Rada vlády pro národnostní menšiny byla zřízena v souladu s § 6 odst. 3 zákona č. 273/2001 Sb., o právech příslušníků národnostních menšin a o změně některých zákonů. Statut Rady vlády pro národnostní menšiny, schválený usnesením vlády ze dne 10. října 2001 č. 1034, o zřízení Rady vlády pro národnostní menšiny, mj. stanoví, že členy této Rady jsou vedle zástupců orgánů veřejné moci zástupci jedenácti národnostních menšin. Podobně jako slovenská a polská menšina mají i Romové v Radě vlády pro národnostní menšiny tři zástupce. 
2.3.2. Jedním z klíčových úkolů Rady vlády pro národnostní menšiny je příprava "Nařízení vlády o poskytování dotací ze státního rozpočtu na aktivity příslušníků národnostních menšin". Zmocnění k vydání tohoto nařízení vyplývá z uvedeného zákona č. 273/2001 Sb. Jeho cílem je systémové zajištění dotační politiky státu se zaměřením na vytváření podmínek pro naplňování práv národnostních menšin. Nařízení se týká podpory uchování, rozvoje a prezentace kultur národnostních menšin, rozšiřování a přijímání informací v jazycích národnostních menšin (mj. vydávání národnostního tisku), vzdělávání v jazycích národnostních menšin a multikulturní výchovy a zvláště podpory integrace romských komunit. Konkrétně ve vztahu k Romům jde nejen o zajištění standardních dotačních programů národnostních menšin, ale i o podporu programu vyrovnávání podmínek romských komunit v oblasti vzdělávací a sociální s důrazem na zamezení společenského vylučování romských komunit a zajištění spoluúčasti Romů při zavádění integračních programů, vytváření důvěry, porozumění a tolerance ve společnosti, poznání historie a tradic romské kultury, zlepšení komunikace mezi majoritní společností a romskými komunitami. 
2.4. Odborné orgány jednotlivých ministerstev
2.4.1. Komise ministra práce a sociálních věcí k realizaci opatření na podporu zaměstnanosti obtížně umístitelných skupin na trhu práce se zřetelem na příslušníky romské komunity (dále jen „Komise ministra práce a sociálních věcí“) vznikla příkazem ministra práce a sociálních věcí č. 4/1998. Komise zabezpečuje jako poradní orgán ministra především plnění úkolů usnesení vlády ze dne 23. června 1999 č. 640, Národního plánu zaměstnanosti, a dalších usnesení vlády k této problematice. Usnesením vlády ČR ze dne 7. listopadu 2001 č. 1145 byl ministru práce a sociálních věcí uložen úkol předložit vládě do 30. června 2002 zprávu o výsledcích práce Komise ministra práce a sociálních věcí k realizaci opatření na podporu zaměstnanosti obtížně umístitelných skupin na trhu práce se zřetelem na romskou komunitu. Výsledky této zprávy budou využity při příští aktualizaci Koncepce romské integrace.
2.4.2. Potřeby kulturních aktivit národnostních menšin realizuje v působnosti Ministerstva kultury Poradní sbor pro otázky národnostní kultury. Členy poradního sboru jsou zástupci národnostních menšin, včetně zástupce romské menšiny. Tento poradní sbor plní mj. funkci výběrové dotační komise na projekty národnostních menšin. 
2.4.3. V oblasti vzdělávání dětí a mládeže příslušníků národnostních menšin působí Poradní skupina pro otázky národnostního školství, která je poradním orgánem ministra školství, mládeže a tělovýchovy. Členem této poradní skupiny je rovněž zástupce romské menšiny. Hlavním cílem poradní skupiny je zajišťovat koordinaci postupů v oblasti vzdělávání národnostních menšin na základních a středních školách. 
2.4.4. Bezpečnosti Romů a dalších ohrožených skupin se věnuje zmocněnec ministra vnitra pro národnostní menšiny.
2.5. Romští poradci a asistenti při okresních úřadech, krajští koordinátoři 
2.5.1. Romští poradci a asistenti byli ustaveni na okresních úřadech podle usnesení vlády ze dne 29. října 1997 č. 686, ke Zprávě o situaci romské komunity v České republice a 
k současné situaci v romské komunitě. Již k 1. lednu 1999 bylo romskými poradci obsazeno všech 81 okresů České republiky, přičemž asi polovinu těchto poradců tvořili příslušníci romské komunity. Romští poradci vykonávají svou funkci dílem v kanceláři přednosty, dílem na sociálních odborech okresních úřadů, i když původním záměrem bylo, aby působili výlučně v kancelářích přednostů. Metodickým vedením romských poradců a asistentů při okresních úřadech je pověřena Rada vlády ČR .
2.5.2. Ačkoli instituce romských poradců nemohla splnit veškerá (často přehnaná) očekávání ze strany romských komunit, státní správy i samosprávy, lze po čtyřech letech jejich působení konstatovat, že se nová instituce osvědčila. Romští poradci, příslušníci romských komunit, si osvojili dovednosti potřebné pro práci ve státní správě, přispěli k řešení mnoha palčivých místních problémů a stali se významnými mediátory ve vztahu mezi romskými komunitami. Bylo by velkou ztrátou, kdyby zkušenosti získané romskými poradci a asistenty na těchto úřadech byly ztraceny při předpokládaném zániku okresních úřadů. V roce 2002, tedy v rozhodujícím období územněsprávní reformy, má být v obou komorách Parlamentu ČR projednán vládní návrh novely zákona o obcích, s předpokládanou účinností od 1. ledna 2003, kdy mají okresní úřady zaniknout. Je žádoucí, aby v uvedeném období provedly ústřední orgány státní správy (zejména Ministerstvo práce a sociálních věcí a Ministerstvo vnitra) v rámci své působnosti takové kroky, které zaručí jednotné metodické vedení, jednotnou náplň práce a napomohou zajištění postavení stávajících poradců a asistentů okresních úřadů na nástupných úřadech zastupitelstev (zvláště pak u obcí třetího stupně) a místech pověřených státní správou.    
2.5.3. Usnesením vlády ze dne 25. července 2001 č. 781, o zřízení funkce koordinátora romských poradců při vyšších územních samosprávných celcích uložila vláda ministru financí zajistit v rozpočtové kapitole státního rozpočtu Všeobecná pokladní správa pro rok 2002 rezervu na neinvestiční dotace pro kraje v souvislosti se zahájením činnosti koordinátorů. Tyto prostředky lze v průběhu roku 2002 podle požadavku hejtmanů postupně poskytovat. Dále pak bylo ministru financí  též uloženo respektovat při přípravě státního rozpočtu na rok 2003 potřeby související s funkcí koordinátora. Ze strany vlády tak byly zajištěny finanční prostředky pro to, aby koordinátoři mohli svou funkci vykonávat. Je žádoucí, aby kraje tyto koordinátory skutečně jmenovaly a aby se jimi stali příslušníci romských komunit. 
2.6. Výbory pro národnostní menšiny
Výbory pro národnostní menšiny byly dosud ustaveny na úrovni obcí zákonem č. 128/2000 Sb., o obcích (obecní zřízení), ve znění pozdějších předpisů, na úrovni krajů zákonem č. 129/2000 Sb., o krajích (krajské zřízení), ve znění pozdějších předpisů, a hlavního města Prahy zákonem č. 131/2000 Sb., o hlavním městě Praze, ve znění pozdějších předpisů. Vzhledem k postupu územněsprávní reformy může jejich činnost v dalším období postupně nabývat na významu, a to i ve vztahu k řešení problémů souvisejících s integrací romských komunit.

3. Antidiskriminační opatření
3.1. Vláda považuje úsilí o odstranění rasové diskriminace ve všech oblastech života za nezbytnou součást snahy o vybudování právního řádu demokratické společnosti, založeného na důsledném dodržování lidských práv. Toto úsilí se pochopitelně netýká jen diskriminace Romů, ale vůbec diskriminace příslušníků národnostních menšin, migrantů, azylantů a dalších cizích státních příslušníků pod jurisdikcí České republiky. Pojem „rasový“ přitom v souladu s Úmluvou o odstranění všech forem rasové diskriminace označuje jakoukoli diskriminaci na základě  barvy pleti, etnického původu či národnosti. Diskriminace vůči Romům je tedy nepochybně rasovou diskriminací, což je potvrzeno i judikátem Nejvyššího soudu České republiky. 
3.2. Romové jsou jen jednou ze skupin, jež mohou být vystaveny rasové diskriminaci, a samy rasové důvody jsou jen jedním z důvodů možné diskriminace (vedle diskriminace z důvodu pohlaví, zdravotního postižení, vyznání, věku či sexuální orientace). Vláda nicméně považuje za nesporné, že právě Romové jsou velmi častým terčem diskriminačního jednání. Stále přetrvává diskriminace Romů v přístupu k zaměstnání, k bydlení, ve službách i v dalších oblastech života. Je přitom zřejmé, že jen malá část této diskriminace je účinně postihována. Vláda si uvědomuje, že tento stav je předmětem kritiky jak ze strany příslušníků romských komunit, tak ze strany jednotlivých mechanismů mezinárodních smluv o lidských právech, tj. především Výboru pro odstranění rasové diskriminace (dále jen „CERD“) a Výboru pro lidská práva. Za významnou považuje vláda i kritiku ze strany Evropské komise proti rasismu a intoleranci (dále jen „ECRI“) a Poradního výboru pro Rámcovou úmluvu o ochraně národnostních menšin, které patří mezi orgány Rady Evropy. V souvislosti s přípravou na vstup do Evropské unie je závažné, že se o trvající diskriminaci Romů a potřebě přijmout nové nástroje proti této diskriminaci zmiňují nejen výše uvedené výbory při Organizaci spojených národů a Radě Evropy, ale také Evropská komise ve své pravidelné hodnotící zprávě. 
3.3. Ačkoli se s problémem rasové diskriminace potýkají i země, které vytvořily poměrně účinné nástroje k jejímu potírání, je zřejmé, že v České republice takové nástroje dosud v dostatečné míře vytvořeny nebyly. Nezbytnou podmínkou vzniku takových nástrojů je přitom uznání toho, že problém existuje a je považován za závažný. Česká republika přistupuje k této záležitosti otevřeně a konstruktivně. Ve svých zprávách o plnění závazků plynoucích z Úmluvy o odstranění všech forem rasové diskriminace (2000), Mezinárodního paktu o občanských a politických právech (2000) a Rámcové úmluvy o ochraně národnostních menšin (1999) konstatuje existenci problému rasové diskriminace, zaměřené zejména proti Romům. Uznává přitom, že i když lze diskriminaci považovat za problém společnosti jako celku, musí být vytvoření účinných nástrojů k ochraně před tímto jevem  předmětem aktivní politiky státu. 
3.4. K účinné ochraně před diskriminací nestačí rovnost plynoucí z Ústavy České republiky, zákaz diskriminace obsažený v Listině základních práv a svobod ani skutečnost, že Česká republika přijala Úmluvu o odstranění všech forem rasové diskriminace jako úmluvu o lidských právech ve smyslu článku 10 Ústavy České republiky, tj. jako úmluvu bezprostředně vykonatelnou, která má přednost před zákonem. Praxe ukazuje, že reálná ochrana před diskriminací je velmi malá, jsou-li antidiskriminační klauzule roztroušeny jen v některých zákonech, a to převážně bez konkrétních definic a sankcí. Je proto potřeba komplexní právní úpravy hmotněprávní (včetně definic různých forem diskriminace) i procesněprávní, která poskytne stěžovatelům reálnou možnost ochrany, včetně možnosti získat zadostiučinění. 
3.5. Právě k takové komplexní právní úpravě směřují doporučení CERD z roku 2000, vyslovená na základě druhé periodické zprávy České republiky o plnění závazků plynoucích z Mezinárodní úmluvy o odstranění všech forem rasové diskriminace. Na základě těchto doporučení přijala vláda usnesení ze dne 26. února 2001 č. 198, které uložilo místopředsedovi vlády a zmocněnci vlády pro lidská práva podat zprávu o možnostech přijmout opatření proti diskriminaci a k zajištění přiměřeného zajištění jejím obětem. Realizace takové úpravy může jít buď cestou  vzájemně provázané novelizace řady právních předpisů upravujících jednotlivé oblasti, anebo cestou přijetí jednoho souhrnného zákona. Členské a kandidátské země Evropské unie se v poslední době stále častěji přiklánějí k druhé možnosti.
3.6. Nutnost přijetí komplexních nástrojů ochrany proti diskriminaci je spojena též se začleněním směrnice Evropské unie ze dne 29. června 2000 (2000/43/ES), provádějící zásadu rovného zacházení s osobami bez ohledu na rasový nebo etnický původ. Přijetí opatření plynoucích z této směrnice je pro Českou republiku jako kandidáta členství v Evropské unii povinné, s termínem do poloviny roku 2003. Směrnice zahrnuje definice přímé a nepřímé diskriminace, obtěžování, a návodu k diskriminaci. Její působnost zahrnuje oblast přístupu k zaměstnání, samostatné výdělečné činnosti, přístup k odbornému poradenství, odbornému vzdělávání, rekvalifikaci, pracovní podmínky včetně propouštění a odměňování, členství a účast v organizacích pracovníků nebo zaměstnavatelů, v profesních samosprávných organizacích včetně výhod poskytovaných těmito organizacemi, oblast sociální ochrany včetně sociálního zabezpečení a zdravotní péče, sociální výhody, vzdělání a přístup ke zboží a službám včetně bydlení. Směrnice dále zavádí pojem pronásledování, jímž je míněno nepříznivé zacházení nebo následky, které jsou reakcí na žalobu nebo zahájení řízení s cílem domoci se dodržování zásady rovného zacházení. Zavádí též tzv. přechod důkazního břemene. 
3.7. Z nutnosti začlenění směrnice 2000/43/ES plynou i důsledky týkající se institucionálního zajištění ochrany před diskriminací. Podle čl. 13 této směrnice totiž členské státy ustanoví nezávislý „orgán nebo orgány pro prosazování rovného zacházení se všemi osobami bez diskriminace z důvodu rasového nebo etnického původu“. Tento orgán (orgány) může být součástí již existujících institucí pověřených ochranou lidských práv. Členské státy však musí zajistit, aby pravomoci těchto orgánů zahrnovaly  poskytování nezávislé pomoci obětem diskriminace při podávání jejich žalob proti diskriminaci, od základního poradenství přes mediaci až po zastupování obětí před soudem či jiným orgánem. Kromě toho by měl příslušný orgán provádět i výzkumy v oblasti diskriminace a zveřejňovat nezávislé zprávy. Vláda se připravuje na realizaci této směrnice ve spolupráci s experty z Evropské unie.
3.8. K posílení možnosti ochrany Romů i jiných skupin před rasovou diskriminací přispěje také nová právní úprava bezplatné právní pomoci, kterou připravuje Rada pro lidská práva. Ještě před její realizací se mohou při asistenci obětem diskriminace ve větší míře než dosud uplatnit občanské poradny, které si zaslouží státní podporu. Připravuje se mj. propojení  činnosti některých poraden s již rozvíjeným programem terénní sociální práce (viz 2.6.1.).

4. Vyrovnávací postupy
4.1. Kromě trvalého úsilí o odstranění rasové diskriminace, tj. o zajištění rovného zacházení, je nutno rozvíjet i vyrovnávací postupy zaměřené na osoby, které jsou ve znevýhodněné situaci z různých sociálních a historicky podmíněných důvodů, přičemž toto vymezení není omezeno jen na příslušnost k romské komunitě. Ani důsledná ochrana proti diskriminaci, jejíž dosažení je samo o sobě dlouhodobým procesem, totiž nestačí k odstranění dlouhodobého, po generace utvářeného znevýhodnění. Zastavit společenský propad romských komunit lze pouze vyrovnávacími postupy, jež budou sledovat jako hlavní cíl integraci romských komunit a získání ekonomické soběstačnosti jejich členů. Z cíle vyrovnávacích postupů vyplývají i vhodné prostředky, jimiž jsou především aktivity vedoucí ke zvýšení vzdělanostní úrovně a profesní kvalifikace. 
4.2. Při vyrovnávacích postupech nejde vláda cestou kvót, které by určovaly počty Romů v určitých zaměstnáních nebo mezi přijatými uchazeči o studium, ale cestou cílené asistence, která umožní těmto osobám překonat znevýhodnění a vyrovnat se s požadavky na ně kladenými. Vláda přistupuje k vyrovnávacím postupům s perspektivou dosáhnout cílů s nimi spojovaných do roku 2020.
4.3. Vyrovnávací postupy směřující k překonání historicky vzniklého znevýhodnění některých skupin jsou výslovně povoleny jak Mezinárodní úmluvou o odstranění všech forem rasové diskriminace a Rámcovou úmluvou o ochraně národnostních menšin, tak i směrnicí Evropské unie 2000/43/ES, která je přímo doporučuje. Z dikce těchto předpisů vyplývá, že taková opatření nelze považovat za diskriminaci, a to ani za tzv. diskriminaci pozitivní. Vláda proto označuje taková opatření důsledně jako vyrovnávací postupy, ne jako pozitivní diskriminaci.
4.4. Vyrovnávací postupy ve vzdělávání
4.4.1. V oblasti vzdělávání Romů je cílem vyrovnávacích postupů zásadní změna dosavadní situace, kdy značný počet romských dětí dosahuje jen nejnižšího možného stupně vzdělání. Stav, kdy je mnoho romských dětí nadále zařazováno do zvláštních škol, považuje vláda za neudržitelný. K nápravě přitom nestačí pouze zrušení zvláštních škol připravovaným školským zákonem. Taková legislativní změna je sice žádoucí, ale sama o sobě nezaručuje, že se vyhlídky těchto dětí na dosažení přiměřeného vzdělání zásadně změní. K překonání sociokulturního handicapu potřebují tyto děti cílenou asistenci. Jednou z forem této cílené asistence je vytváření přípravných tříd pro děti ze sociokulturně znevýhodněného prostředí (dále jen „přípravné třídy“). Další možností je využívání  vychovatelů–asistentů učitele (dříve označovaných jako „romští pedagogičtí asistenti“), kteří jsou sami v převážné většině příslušníky romské komunity. Vychovatel – asistent učitele v souladu s pokyny pedagoga pomáhá žákům s aklimatizací a usnadňuje komunikaci pedagoga s žáky, jejich rodiči a případně celou romskou komunitou. 
4.4.2. Přípravné třídy i vychovatelé–asistenti učitele by měli působit všude tam, kde špatné výsledky romských dětí na potřebu této asistence ukazují. Ačkoli počet přípravných tříd i vychovatelů průběžně roste, je objektivní potřeba zjevně daleko větší. Dosud na mnoha místech či dokonce v celých okresech nebyly zřízeny přípravné třídy ani vytvořeny funkce vychovatelů z důvodu neinformovanosti či nezájmu vedení či zřizovatelů škol. Funkce vychovatele–asistenta učitele by navíc měla být zřizována nejen v nultých či prvních ročnících, ale i ve vyšších třídách základních škol. Jako vhodné se jeví i její rozšíření do dalších stupňů škol, zejména do odborných učilišť, ale též do institucí ústavní a ochranné výchovy.
4.4.3. Ministerstvo školství, mládeže a tělovýchovy  v naprosté většině již není zřizovatelem škol a nemůže tedy jako v minulosti uplatňovat přímé metody jejich řízení. Není však přípustné, aby stát ponechal zavádění vyrovnávacích postupů ve vzdělávání pouze na zřizovatelích, neboť mu zůstává odpovědnost za plnění závazků plynoucích z mezinárodních smluv o lidských právech. Ministerstvo může využít řadu nepřímých motivačních nástrojů. Významnou roli v dalším rozšiřování počtu škol, které využijí možnosti ustanovení funkce vychovatele-asistenta učitele a zřízení přípravného ročníku, hraje zprostředkování motivujících informací. Ministerstvo může též napomoci šíření praktických zkušeností s využitím těchto postup prostřednictvím vzdělávací nabídky Pedagogických center a Institutu pedagogicko-psychologického poradenství. Vláda proto usnesením ze dne 7. listopadu 2001 č. 1145 uložila ministru školství, mládeže a tělovýchovy průběžně zintenzivňovat podporu a propagaci zřizování přípravných tříd a funkce vychovatel-asistent učitele s cílem rozšířit tyto formy vyrovnávacích postupů systematicky tam, kde se u romských žáků projevují vzdělávací problémy a přípravné třídy a funkce vychovatel-asistent učitele dosud zřízeny nebyly. Systémově se však jeví jako nezbytné, aby mělo Ministerstvo školství, mládeže a tělovýchovy k dispozici dostatek přímých (finančních) motivačních nástrojů, totiž oddělených prostředků vyčleněných právě na přípravné ročníky a vychovatele-asistenty učitelů, které by mohlo zřizovatelům škol nabízet.
4.4.4. Potřeba vyrovnávacích postupů v oblasti vzdělávání je ovšem vyvolána nejen sociokulturním handicapem romských dětí (nedostatky ve strukturaci pojmů, ve vyučovacím jazyce a v pojetí kázně jako důsledek odlišné rodinné výchovy), ale i nepružností vzdělávacího systému, který není připraven na projevy kulturní odlišnosti. Vláda proto sice považuje v současné situaci za nezbytné zvýšit nabídku přípravných tříd, ale z dlouhodobé perspektivy je nutné směřovat i k větší připravenosti škol samotných. Cílem je taková transformace základní školy, aby byla schopna si poradit se všemi dětmi, ať již přijdou do školy jakkoli připravené či nepřipravené, zatímco školy podobné dnešním zvláštním školám by zůstaly vyhrazeny jen dětem s mentálním postižením v pravém slova smyslu. Cestou k tomuto cíli je individualizace přístupu k dětem v základní škole, k níž by měl přispět nižší počet žáků ve třídách a zejména speciální příprava učitelů. 
4.4.5. Součástí speciální přípravy učitelů by kromě obecné multikulturní výchovy (viz 6.2.) mělo být i povinné minimum znalostí o romské komunitě, romském jazyce a kultuře a o zvláštnostech komunikace s romskými rodiči. To se týká jak začínajících učitelů, kteří by velkou část těchto informací měli získat již při studiu na pedagogické fakultě, tak učitelů, kteří učí po delší dobu, ale kteří se s romskými dětmi setkávali dosud jen sporadicky. Pokud možno ještě před nástupem dítěte do školy by měli být romským poradcem nebo vychovatelem-asistentem učitele seznámeni se situací rodiny, z níž dítě pochází. Učitele, kteří mají ve třídě více romských dětí nebo „dětí ze sociokulturně znevýhodňujícího prostředí se specifickými vzdělávacími a výchovnými potřebami“, lze i ekonomicky motivovat. 
4.4.6. K vyrovnávacím postupům v romském vzdělávání nepatří vytváření odděleného romského školství, jakým je národnostní školství polské; Romové rovněž zřizování takového národnostního školství vesměs nepožadují. Je však nutno vzít v úvahu již existující školy s převahou žáků z odlišného sociokulturního prostředí (nepřesně označované jako tzv. komunitní školy), do nichž spádově, ale i z důvodu odporu majoritní společnosti chodí převážně romské děti. Cílem státní politiky jistě není uměle zvyšovat počet takových škol, což by mohlo být považováno za podporu segregačních tendencí. Ministerstvo školství, mládeže a tělovýchovy však musí usilovat alespoň o to, aby za situace, kdy už vzdělávací segregace fakticky nastala, mohly tyto školy poskytnout romským dětem plnohodnotné vzdělání a přispět k jejich integraci do společnosti. Proto vláda uložila ministru školství, mládeže a tělovýchovy úkol vedoucí ke zpracování projektu škol s celodenním programem, na jehož nevýukové části je účast dobrovolná. Školy tohoto typu by měly mít možnost využít např. trvalé výjimky z počtu žáků ve třídách a školních družinách, vyššího finančního ohodnocení učitelů, prostředků k realizaci celodenního bezplatného programu pro své žáky, poskytování bezplatných svačin apod. Na těchto školách je rovněž možno alespoň v přípravných a prvních třídách používat romštinu jako pomocný vyučovací jazyk a její znalost u učitelů vzít v úvahu při jejich osobním finančním hodnocení. 
4.4.7. Zásadních změn je nutno dosáhnout také v předškolní výchově v mateřských školách, kterou dosud navštěvuje velmi nízký počet romských dětí. V důsledku toho vysoké procento dětí nastupuje školní docházku nepřipraveno, což má velmi negativní vliv na jejich další úspěšnost. Dílčím řešením by byla taková legislativní opatření, jež by umožnila dětem ze sociálně slabých rodin navštěvovat mateřskou školu, aniž by jim tím vznikaly přímé nebo nepřímé náklady. Jednou z možností je např. novelizace zákona č. 117/1995 Sb., o státní sociální podpoře, ve znění pozdějších předpisů, tak, aby docházka do mateřské školy neměla za následek zánik nároku na rodičovský příspěvek. Zásadnějším řešením systémového charakteru by bylo zavedení povinné docházky do mateřských škol v posledním roce před nástupem do školy, jak je tomu v mnoha srovnatelných zemích (např. v Maďarsku). K prioritám další koncepční práce musí patřit vytvoření programu včasné péče o děti ze sociokulturně znevýhodněného prostředí. Jeho součástí by byly různé typy motivačních opatření od bezplatné docházky přes poskytování pomůcek a stravování až po celodenní vzdělávací a výchovný program otevřený pro žáky mateřských škol, jejich sourozence i rodiče.
4.4.8. Pokud jde o transformaci zvláštních škol na školy základní, navrhuje se vytvoření tříd s vyučovacím programem základní školy přímo ve zvláštních školách a postupné přeřazování schopnějších dětí do tohoto programu. Tento postup umožní využít schopností speciálních pedagogů zvláštních škol (především individuální přístup k žákům), přičemž děti z jedné rodiny zůstanou v jedné škole, i když jedno bude vyučováno v programu zvláštní školy a druhé v programu základní školy. Je rovněž možné, aby dítě absolvovalo část předmětů podle programu základní školy (popř. národní školy) a část podle programu zvláštní školy. Pokud mají školy jednoho zřizovatele, je možno sloučit školu základní se školou zvláštní a transformaci provést uvnitř takto nově vzniklé školy. Pokud je nemají, je žádoucí usilovat o jejich sjednocení příslušným předpisem.
4.4.9. Pro romské žáky, kteří dnes navštěvují zvláštní školy, lze připravit na základě doporučení pedagogicko-psychologických poraden individuální programy, včetně doučování. Dále je pro ně nutno v rostoucí míře zřizovat vyrovnávací třídy, jejichž cílem je, aby mohli pokračovat ve vzdělávání v některém programu základní, obecné nebo národní školy. 
4.4.9. Součástí překonávání vzdělanostního handicapu je i vzdělávání dospělých, kteří v důsledku sociokulturního znevýhodnění v minulosti absolvovali pouze zvláštní školu a cesta k dalšímu vzdělání se jim tím uzavřela. Pro tyto dospělé již byly vytvořeny kurzy k doplnění základního vzdělání, které však potřebují nejen aktivnější propagaci; žádoucí je také větší orientace těchto kurzů na dovednosti prakticky uplatnitelné na trhu práce.
4.4.10. Další prioritou je i potřeba umožnit romským studentům, včetně sociálně slabých, v rostoucím počtu dosažení středoškolského a vysokoškolského vzdělání. Program podpory romských žáků středních škol, který patří k prioritám Rady vlády ČR  (viz 3.2.4.), má jednoznačně vyrovnávací (afirmativní) charakter. Jeho cílem je prostřednictvím finanční podpory (úhrada školného na soukromých školách, cestovného, stravného, školních pomůcek) umožnit romským žákům středních škol pokračovat či zahájit studium, kterého by se jinak ze sociálních důvodů museli vzdát. Program se velice úspěšně rozvíjí, takže se každoročně navrhuje jeho další rozšíření. K zajištění růstu tohoto programu je nezbytně nutné zabránit tomu, aby byla tato podpora započítávána do celkových příjmů rodičů žáka při posuzování sociální potřebnosti, jak se občas stávalo. 
4.5. Vyrovnávací postupy v zaměstnávání
4.5.1. V oblasti zaměstnávání jsou příkladem vyrovnávacích postupů kvalifikační a rekvalifikační kurzy. Jde zejména o získání nezbytných znalostí a dovedností, které vyrovnávají handicapy v přístupu k zaměstnání ve státní správě nebo k služebnímu poměru v ozbrojených a bezpečnostních silách státu. Jsou to dovednosti, které jsou v majoritní populaci obecně rozšířené, ale u Romů však nejsou obvyklé. Do této oblasti patří i rekvalifikační kurzy pro romské asistenty a poradce se zaměřením na práci ve státních nebo samosprávných orgánech. Konkrétním příkladem kurzů určených specificky Romům, respektive příslušníkům národnostních menšin, jsou také kurzy připravující Romy pro práci v policii, které se realizují již od roku 1999. Obdobné kurzy se chystají i pro práci Romů ve Vězeňské službě. V budoucnu by měly být využity i možnosti přípravy pro práci v armádě, kde vytváří systém vojenského internátního školství vytváří vhodné podmínky pro studium a zvyšování kvalifikace mužů ze sociokulturně znevýhodňujícího prostředí. Vhodný je i rozvoj kurzů pro ženy v dovednostech uplatnitelných při vedení domácnosti. 
4.5.2. Komise ministra práce a sociálních věcí při úsilí o řešení problému vysoké nezaměstnanosti Romů vychází z etnicky neutrální definice „osoby obtížně umístitelné na trhu práce“. Příjemci této pomoci jsou sice v mnoha případech Romové, nelze je však ve statistikách odlišit od jiných kategorií obtížně umístitelných osob. Mají-li vyrovnávací akce pomoci konkrétně romské menšině, bude patrně nutno je co nejpřesněji zacílit. Služby zaměstnanosti proto upřesňují definici zvlášť obtížně umístitelných na trhu práce tak, aby zohledňovala i odlišné sociokulturní prostředí. Rozvoj adresných programů směřujících k překonání nezaměstnanosti příslušníků romských komunit by se měl stát jednou z priorit další strategie romské integrace. Konkretizace „adresného přístupu“ bude předmětem další spolupráce mezi Ministerstvem práce a sociálních věcí a Radou vlády ČR pro záležitosti romské komunity.
4.5.3. Dalším využitelným vyrovnávacím postupem je zvýhodňování subjektů zaměstnávajících Romy  (resp. „osoby obtížně umístitelné na trhu práce“). Nepodařilo se však dosud dosáhnout meziresortní shody o náležitosti takového zvýhodňování, natož pak o jeho formě. V úvahu přichází několik možností:
•	daňové zvýhodnění, tedy možnost odepsat z daňového základu fixní částku za zaměstnání každé takové osoby,  
•	přímé zvýhodnění poskytnutím fixní částky na každého zaměstnaného z výše vymezené skupiny koncem každého kalendářního roku,
•	zvýhodnění firem při zadávání veřejných zakázek, zaměstnají-li přesně stanovené procento Romů, obdobně firmám, jež zaměstnávají osoby se změněnou pracovní schopností.
4.5.4. Složitým odborným i politickým problémem je také stanovení poměru životního minima a minimální mzdy. Cestou k romské zaměstnanosti je však postupné zvyšování ceny práce, tedy i minimální mzdy, a nikoliv snižování sociálních dávek. (I tento postup je ovšem limitován tím, že při zvyšování minimální mzdy se mohou zejména nekvalifikovaní zaměstnanci stát pro zaměstnavatele příliš nákladnými.) Cílem musí být, aby se každému živiteli, bez ohledu na počet dětí v rodině a bez ohledu na kvalifikaci, vyplatilo pracovat. 
4.5.5. V dalším uplatňování Koncepce musí být nalezen konsensus o vhodném postupu mezi Ministerstvem práce a sociálních a Radou vlády ČR pro záležitosti romské komunity, aby bylo možno romskou nezaměstnanost ovlivnit daleko radikálněji než dosud. Dlouhodobá nezaměstnanost totiž zpravidla vede ke společenskému propadu celých rodin, v nichž vyrůstá velký počet dětí. V takových rodinách se pak reprodukuje pasivní přístup k zajišťování vlastních potřeb a hrozí šíření společensky nebezpečných jevů, jako je majetková trestná činnost, prostituce, alkoholismus, užívání drog a hráčství. 
4.6. Vyrovnávací postupy v sociální a zdravotní péči
4.6.1. Prosazovaná změna sociální politiky spočívá v přechodu od sociálních dávek k sociální pomoci s důrazem na práci s klienty přímo v romské komunitě. Vytvoření a realizaci programu Terénní sociální práce ve vyloučených romských komunitách za účasti nově vyškolených romských terénních pracovníků (streetworkerů), kteří působí v nejohroženějších romských komunitách, lze považovat za vyrovnávací postup v širším smyslu. Cílem práce terénního sociálního pracovníka je analyzovat sociální situaci romské rodiny a vhodnými prostředky s využitím metod sociální práce přispět k odstranění nežádoucích faktorů bránících jejich integraci do společnosti. Program by měl významně přispět i k žádoucí reorientaci sociální práce od paternalistické koncepce, která používala sociální pracovníky jako prodlouženou ruku státu, k modernímu pojetí založenému na porozumění situaci klientů. V roce 2000 byli terénní pracovníci vytvořeni u okresních úřadů; v roce 2001 byli nově zaváděni převážně při samosprávách. Rada vlády ČR  plánuje další rozšíření tohoto programu. Ministerstvo práce a sociálních věcí má podle usnesení vlády ze 7. listopadu 2001 č. 1145 od roku 2003 zavést tento programu do systému sociálních služeb. 
4.6.2. Specifickou skupinou adresátů sociální péče jsou mladí lidé propouštění po dovršení zletilosti z ústavní výchovy a pěstounské péče, mezi nimiž je mnoho Romů. Jestliže se po propuštění z ústavní péče či náhradní rodinné výchovy nemají kam vrátit, hrozí jim bezdomovectví, vznik závislosti na návykových látkách nebo prostituce; ve vysokém procentu se stávají obětmi nebo pachateli trestné činnosti. Jedním z řešení jsou domy na půl cesty, které umožňují postupnou integraci těchto mladých lidí do normálního života. Tyto projekty, dosud vytvářené ve spolupráci obcí, Ministerstva pro místní rozvoj a Ministerstva práce a sociálních věcí, je nutno rozšířit, aby nabídka domů na půl cesty odpovídala skutečné potřebě a počtu propouštěných.
4.6.3. Specifický přístup k příslušníkům romských komunit je vhodný i v oblasti zdravotní péče. Zdravotní osvěta mezi příslušníky romských komunit vyžaduje nejen znalost zdravotních rizik a preventivních postupů, ale i znalost romských zvyků a schopnost komunikace s Romy. Proto předkladatel (opětovně) doporučuje učinit kroky k vytvoření zdravotního asistenta pro romské komunity alespoň na úrovni krajů. 
4.7. Vyrovnávací postupy v bydlení
4.7.1. V oblasti romského bydlení se problémy hrozivě stupňují (vystěhovávání Romů jako dlužníků nájemného, růst rezidenční segregace) a stát přitom má jen omezené možnosti situaci ovlivnit, neboť tato problematika je především v péči samospráv. Dílčí formou vyrovnávacího postupu by mohla být realizace programu podporovaného bydlení, který připravilo Ministerstvo pro místní rozvoj. Součástí podporovaného bydlení je i poskytování sociálních služeb. Tento program by se sice neměl stát univerzálním řešením problému bydlení sociálně slabých romských komunit, ale jeho pilotní provedení v těch lokalitách, kde už rezidenční segregace vznikla a hrozí nekontrolovaný růst ghett, je vysoce žádoucí. Strategickým cílem proto musí být dosáhnout v následujících letech finančního zajištění tohoto programu ze státního rozpočtu.
4.7.2. V širším měřítku je nutno usilovat o takovou koncepci místního rozvoje, která bude mít ekonomické nástroje k výstavbě bytů pro sociálně slabší vrstvy obyvatel, ne tedy jen pro ty, kdo jsou schopni se spolu se státem a samosprávou na financování výstavby podílet. Případný podíl příslušníků romských komunit ve formě aktivní účasti na výstavbě je však nesporně žádoucí, neboť upevňuje vztah nájemníků k vybudovaným bytům. Orgán pověřený politikou romské integrace (tj. v současné situaci Rada vlády ČR ) by měl disponovat takovými finančními prostředky, které by dokázaly motivovat samosprávné celky k řešení bytového problému romských komunit ve výše popsaném duchu.

5. Podpora rozvoje romského jazyka a kultury
5.1. Romskému jazyku a romské kultuře musí být věnována odpovídající odborná pozornost. Předním úkolem při rozvoji romské kultury je výzkum a podpora aktivního rozvoje kultury a jazyka, zejména dvou nejpočetnějších romských subetnik (tj. slovenských a olašských Romů). Pod vlivem postupující jazykové a kulturní asimilace zejména v mladé generaci Romů hrozí reálné nebezpečí zániku kulturních tradic, lidové slovesnosti i jazyka samotného. Pro udržení a aktivní rozvoj romské kultury a jazyka se doporučuje pokračovat ve vypisování grantů na projekty sběru lidové slovesnosti. Trvá zájem o pořádání regionálních i celostátních akcí na podporu a propagaci romského jazyka a kultury, ať již hudebních, literárních či divadelních. 
5.2. Předním odborným pracovištěm v oblasti romské kultury a jazyka je seminář romistiky na Filozofické fakultě Univerzity Karlovy v Praze. Je jediným pracovištěm v České republice, které připravuje odborníky-romisty v komplexním magisterském programu. Jejich počet je vzhledem k aktuální i výhledové potřebě plně vzdělaných odborníků zcela nedostačující. Zatím byl obor otevřen pouze dvakrát, v roce 1991 a 1996. Je nutno umožnit pravidelné otevírání oboru s minimálně dvouletou frekvencí s dostatečnými podmínkami pro výuku takto zvýšeného počtu studentů. 
5.3. Romistika na Filozofické fakultě Univerzity Karlovy je pouze seminářem Indologického ústavu, nikoli samostatnou  katedrou, a potýká se s naprosto nedostatečnými finančními a prostorovými podmínkami pro výuku studentů i odbornou činnost svých pracovníků. Provozní a mzdové náklady jsou hrazeny z grantů různých subjektů. Tento nestandardní, nouzový způsob řešení je nutno nahradit řešením ze strany Ministerstva školství, mládeže a tělovýchovy, které koncepčně a zejména finančně podpoří vznik a rozvoj samostatné katedry na Filozofické fakultě Univerzity Karlovy. (Navrhuje se financování z položky určené na národnostní školství.) Vytvoření katedry romistiky bude mít zásadní význam pro další rozvoj oboru. Vedle výuky romistiky a romského jazyka se bude katedra podílet na studiích a výzkumech, na vydávání odborných publikací a periodik a na tvorbě učebních textů pro školy. Katedra může podle svých možností nabízet spolupráci dalším univerzitním pracovištím na přípravě, resp. realizaci atestačních kurzů a zkoušek pro budoucí romisty a vyučující romistiky a romského jazyka na všech stupních škol. Může se podílet i na vytvoření učebních dokumentů kurzu a navrhnout pro něj odborné vyučující z řad svých pracovníků a absolventů. 
5.4. Dále je vhodné podpořit rozvoj dalších romistických pracovišť, např. na univerzitách v Ústí nad Labem, Olomouci, Plzni aj. Zatímco romistika Filozofické fakulty Univerzity Karlovy by měla nadále klást důraz zejména na akademickou úroveň vzdělání,  ostatní centra by se měla zaměřit především na vybavení svých absolventů takovými znalostmi a dovednostmi, které uplatní v praxi.
5.5. Rovněž druhé odborné romistické pracoviště, Muzeum romské kultury v Brně, se stále potýká s finančními potížemi. I nadále bude třeba další finanční podpory, která by měla mít stabilní charakter. Předkladatel proto doporučuje učinit kroky vedoucí k začlenění muzea jako autonomní jednotky do Moravského zemského muzea, či k získání statutu samostatného muzea spravovaného krajem.
5.6. Nadále budou prostřednictvím Rady pro národnostní menšiny poskytovány státní dotace na činnost redakcí romských i romistických periodik. Stát bude podporovat a zajišťovat jejich distribuci do škol, které navštěvují romští žáci, a ostatních výchovných zařízení. Státní podporu by měl obdržet i odborný časopis Romano Džaniben, dosud vydávaný jen díky finanční podpoře Evropské unie. Nařízení vlády o poskytování dotací ze státního rozpočtu na aktivity příslušníků národnostních menšin (viz 2.3.2.) poskytne rámec pro finanční podporu tvorby nových pořadů s romskou tématikou, určených pro oba programy České televize.
5.7. Nedílnou součástí rozvoje romské kultury a jazyka je i výzkumná činnost etnografická (tradice, folklór) a lingvistická (včetně dialektologických studií). Pro kvalifikované vytváření politiky romské integrace je ovšem nanejvýš potřebný také výzkum v širším smyslu, tj. kulturně-antropologický a sociologický výzkum dynamiky vnitřního vývoje romských komunit i jejich interakcí s majoritní společností. Mezi priority takového výzkumu patří vztahy a zkušenosti Romů s postoji majority, rozvoj sociální exkluze, zejména v bydlení, demografický vývoj a sociální mobilita.

6. Působení na majoritní společnost
6.1. Součástí Koncepce je kromě antidiskriminačních opatření, vyrovnávacích postupů a podpory rozvoje romské kultury a jazyka též působení na majoritní veřejnost. Dlouhodobým cílem je vytvoření tolerantního prostředí bez předsudků, v němž příslušnost ke skupině vymezené rasou, barvou pleti, národností, jazykem či příslušností k národu není důvodem k odlišnému posuzování jednotlivce
6.2. Multikulturní vzdělávání a výchova
6.2.1. Multikulturním vzděláváním se rozumí především seznámení s jinými kulturami a získání informací o nich; multikulturní výchovou pak výchova směřující ke změně postojů od tradičního etnocentrismu k tolerantnímu vnímání kulturních odlišností. V podmínkách České republiky jde zejména o poznání a přijetí multietnického dědictví českých zemí, seznámení s dnešními etnickými menšinami a přípravu na kulturní rozmanitost, která bude provázet vstup do Evropské unie.
6.2.2. Multikulturní vzdělávání a výchova jsou významnou součástí projektu Phare 1999 Zlepšování vztahu mezi českou a romskou komunitou, realizovaného o.p.s. Člověk v tísni (podle zadání a pod dohledem Meziresortní komise) od ledna 2001. Na tento projekt naváže v roce 2002 obdobný program Phare 2000, jehož zadavatelem je Ministerstvo školství, mládeže a tělovýchovy. Cílem je vytvoření nových multikulturních výukových programů pro všechny typy škol, od základních po vysoké. V souvislosti se změnou výukových programů se multikulturní vzdělávání a výchova musí stát také pravidelnou součástí profesní přípravy učitelů, včetně učitelů mateřských škol.
6.3. Působení na veřejnost prostřednictvím sdělovacích prostředků
Při úsilí o podporu tolerance, odstraňování předsudků a vytváření multikulturního prostředí je vhodné využívat i působení na širší veřejnost. V období od prosince 1999 do června 2000 se uskutečnila první státem sponzorovaná plošná kampaň proti rasismu (Projekt tolerance), který vzbudila značný ohlas. V roce 2001 se nepodařilo následnou kampaň uskutečnit; realizovala se však protirasistická kampaň jako součást projektu Phare 1999 (viz 6.2.2.), kampaň Ligy etnických menšin a dalších nestátních subjektů. Vývoj, do něhož se v rostoucí míře zapojují odborníci na reklamu ze soukromého sektoru, směřuje k vytváření diferencovaných komunikačních strategií adresovaných jednotlivým věkovým a sociálním skupinám respondentů. Využití prostředků vyhrazených ve státním rozpočtu na rok 2002 bude odrážet zkušenosti z již uskutečňovaných kampaní.

7. Zajištění bezpečnosti Romů
7.1. Romové, kteří žádají o azyl v zahraničí, velmi často uvádějí jako důvod své žádosti ohrožení ze strany rasisticky motivovaných útočníků a nedostatečnou ochranu ze strany státu. Trvalou prioritou proto musí být i úsilí o zajištění bezpečnosti Romů. Zásadní význam má  nadále úsilí o omezení bagatelizace rasisticky motivovaných trestných činů a zlepšení jejich rozeznávání. I když lze konstatovat dílčí zlepšení, existuje řada svědectví o tom, že bagatelizace těchto trestných činů je dosud častá, podobně jako stereotypní vnímání Romů coby potenciálních pachatelů trestných činů, nikoli jako obětí. Podceňování informací poskytovaných Romy jako svědky či oznamovateli trestných činů pramení z toho, že mnozí policisté – podobně jako nemalá část širší veřejnosti – vnímají Romy jako kriminální subkulturu, jejíž příslušníci jsou a priori nevěrohodní. Překonání těchto stereotypů a profesionálních deformací jistě nebude snadné; nelze však na ně rezignovat. 
7.2. Klíčovou součástí úsilí o omezení bagatelizace trestných činů je školení příslušných pracovníků, zejména policistů. Osoby připravující se na práci policisty dnes již školeny jsou, ale možnosti proškolení již sloužících policistů jsou omezeny tím, že na taková školení nebyly nikdy přiděleny dodatečné prostředky ze státního rozpočtu. Pokračování v takto orientovaných školeních a metodických zaměstnáních musí proto být spojeno s přidělením dostatečných finančních prostředků na jeho realizaci. Je nutno rovněž usilovat o další zvyšování otevřenosti výchovy policistů zapojením nepolicejních odborníků, zástupců akademické obce i občanské společnosti do jejich vzdělávání. Tento bod se týká nejen výchovy proti rasismu a k toleranci, ale i lidských práv obecně.
7.3. Další možnost, jak stimulovat účinnější postupy proti těmto trestným činům, představuje využití zkušebního projektu resocializace pachatelů méně závažných rasisticky motivovaných trestných činů, vypracovaného zmocněncem vlády pro lidská práva v součinnosti s ministry spravedlnosti a práce a sociálních věcí v roce 1999. Ani v trestním řízení s pachateli rasisticky motivovaných trestných činů totiž není vhodné počítat pouze s represí, ale je namístě usilovat i o sekundární a terciární prevenci. V souvislosti s vytvořením Probační a mediační služby se naskýtá reálná možnost začít tento program v praxi realizovat. 
7.4. Občanská sdružení hlásající rasovou nenávist lze podle ustanovení § 12 zákona č. 83/1990 Sb., o sdružování občanů, ve znění pozdějších předpisů, rozpustit. Tento postup byl v roce 2000 uplatněn proti neonacistickému seskupení Národní aliance. Ministerstvo vnitra rovněž v roce 2001 odmítlo registraci politické straně založené neonacistickými aktivisty. Postup Ministerstva vnitra lze nyní považovat za dostatečně důsledný. Rovněž postup Policie ČR proti kolektivním vystoupením neonacistů se znatelně zlepšil a roste i kvalita pravidelné Zprávy o problematice extremismu na území České republiky. Z iniciativy ministra vnitra byla navíc v roce 2000 vytvořena Meziresortní komise pro boj proti extremismu. V této oblasti, která byla v minulosti předmětem kritiky, se proto nenavrhují žádné další kroky.

 8. Závěry
8.1. Tato Koncepce pro roky 2001 až 2020 je otevřena k celospolečenské diskusi. Musí být průběžně aktualizována především podle zkušeností s uskutečňováním jednotlivých programů a postupem územněsprávní reformy. Předseda Rady vlády ČR  bude vládě nadále navrhovat aktualizaci Koncepce. Vláda pak o aktualizaci rozhodne.
8.2. Z aktualizace Koncepce k 31. prosinci 2001 vyplývá potřeba pokračování a dalšího rozvoje již existujících a úspěšných programů, především programu Podpora romských žáků středních škol a programu Terénní sociální práce ve vyloučených romských komunitách. Pokračovat nepochybně bude i zahájený proces tvorby multikulturních výukových programů pro všechny typy škol. Prioritou je také zařazení romských poradců a asistentů, kteří dosud působí na okresních úřadech, do nových funkcí na místech pověřených státní správou v souvislosti s územněsprávní reformou, jakož i vytvoření a obsazení funkcí koordinátorů romských poradců při krajích. Trvalou potřebou zůstává systematičtější a plošnější vytváření přípravných ročníků a funkcí vychovatelů-asistentů učitele na školách s romskými žáky. Nesporný význam má i další podpora rozvíjejícího se výzkumu romské problematiky.
8.3. Mezi připravovanými opatřeními má klíčový význam vytvoření nové antidiskriminační legislativy v souladu s doporučeními CERD a zejména se směrnicí Evropské unie 2000/43/ES, jejíž požadavky musejí být splněny do roku 2003. Tato směrnice klade nároky i na institucionální zajištění.
8.4. Další programy jsou již koncepčně ujasněny a čekají na uvedení do života. Program podporovaného bydlení Ministerstva pro místní rozvoj byl vytvořen a podmínkou jeho pilotního provedení v nejbližším období je pouze zajištění potřebných prostředků. Připraven k realizaci je též dílčí program resocializace pachatelů méně závažných rasisticky motivovaných trestných činů. Vyřešení problému financování ze strany Ministerstva školství, mládeže a tělovýchovy je zjevně jedinou cestou ke vzniku a rozvoji samostatné katedry romistiky na Filozofické katedře Univerzity Karlovy. K trvalému řešení spěje i situace Muzea romské kultury v Brně.
8.5. Poslední skupinu priorit romské integrace tvoří oblasti, jež se musejí stát předmětem aktivnější státní politiky, ale postupy dosud nebyly koncepčně ujasněny nebo konkrétně zpracovány. Jde mj. o rozvoj adresných programů k překonání nezaměstnanosti příslušníků romské komunity, vytvoření motivačního systému pro obce ke vstřícnému řešení bytových problémů Romů nebo o vznik programu včasné péče o děti ze sociokulturně znevýhodněného prostředí, jenž by směřoval ke zvýšení docházky romských děti do mateřských škol. Jejich koncepční ujasnění a konkrétní zpracování je proto bezprostředním cílem příští aktualizace této Koncepce.